Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
0. JUNIJ
Lopova! - Hitreje, hitreje!
Ne lovijo naju več. Naj pogledam.
Kje te je ranil? -Oprosti, Israel. Kako neumen sem!
Očetu morava povedati. -Nič mu ne bova povedala, jasno? Ubil naju bo.
Jo imaš? - Ja.
Imam jo. -Daj, v šolo bova zamudila. To je vse, kar potrebujeva.
Hej, poglej, kaj imam. -Še ena tekma, dajmo.
Umakni se mi s poti.
Koliko... Koliko je vredno to?
Mi poveš, koliko je vredno? - Ne vem. Pokaži Mosiju.
Kot punce iz Cezareje, kjer imam hišo.
Saj nimaš hiše v Cezareji. - Imam. Vprašaj Adama, tam je bil.
To je palača.
Mosi? -Ne vidiš, da berem pomembne novice?
Pomembnejše od tega?
To je navadno sranje. Ne veš, kako izgleda zlato?
To je medenina. -Je kaj vredno? - Rekel bi, da...
Nazaj k pouku. - Toliko je vredno.
Ampak... Mosi, nisem privolil.
"Danes je na prvi dan sojenja Eichmann vstopil v stekleno celico,
se priklonil svojemu odvetniku in ni pokazal nobenih čustev.
Pozorno je poslušal sodnike, množici v dvorani pa ni namenil pogleda.
Občinstvo je še zadnjikrat videlo človeka,
ki je s podpisom dokumenta ukazal poboje milijonov judov,
Adolfa Eichmanna. - Morali bi ga obsoditi
v enem samem dnevu za vse zlo, ki ga je pretrpelo
judovsko ljudstvo." - Uspelo mi je! -Tišina!
Učitelj, nalogo sem naredil. - To je zgodovinski trenutek. Poslušaj.
"Sodišče je Adolfa Eichmanna obsodilo na smrt
za zločin proti judovskemu ljudstvu."
Oče, si jezen name? - Ne. Ne nate.
Gremo. -Kam? - Delo ti bova poiskala.
Dovolj je tvojih igric. - Israel, si mu povedal?
Nikoli ne bi. - Pridi.
Oče, kje je to delo? Saj grem lahko sam. -Mamo so klicali iz šole.
Mislijo, da sem jaz naredil to tvojemu bratu. Mi hočeš umazati ime?
Kaj ima to opraviti z mano? - Tiho! Slabo mi je od tvojih laži.
Israel, pojdi domov. Mama te čaka, pojdi.
Človek, ki ga bova spoznala, je zelo resen.
Izkaži mu spoštovanje. Jasno? -Ja.
Popraviva frizuro.
Zamenjajva.
Jaz bom vzel to.
Kaj je to? - Iz šole je.
Gospod Zebco! Gospod.
Jakov. Jaki. Se me spomnite?
Spoznala sva se...
V sindikatu sva se spoznala.
Mi smo iz Libije. Pred enim letom... Moj oče vozi kočijo.
Pravi, da smo se pred enim letom priselili iz Libije.
Rekli ste, da potrebujete majhnega in suhega. On je oboje.
Ja, ja. Pridi. Nazaj ga bom pripeljal.
Hvala, gospod Zebco. - Janek, pridi. Ezra, pridi.
Fant bo čistil peč. Nič več prepiranja.
Vzemi si odmor, naj fant počisti. -Počisti!
Znotraj, mali.
Povej, Šlomi, kaj nam bodo otroci?
Suhi so in poceni. Ezra, se spomniš, ko si bil suh?
Še vedno mi je prav. -Ja, ampak kdaj si postal tako len?
G. Ezra, sem dobil delo? - Zdi se, da ne.
G. Janek, sem dobil delo? -Žal mi je, mali.
Kje je g. Zebco? - Zgoraj v pisarni.
G. Zebco? G. Zebco?
Dobro, oče, greva. Trudil sem se, ampak mislim, da ne...
Zebco pravi, da od jutri naprej delaš. Po šoli. -Res? -Delo je dobro.
Zagotovil ti bo prihodnost. Ne delaj neumnosti.
Naredil sem neumnost. - Kaj si naredil? -Jaz...
Nisem se zahvalil. - Pojdi. Hitro.
Že zamujam.
V redu je, bom jutri.
Zanimivo opažanje, Natan. Ron, preberi svoje.
Nacisti in sodelavci so na jude gledali kot na raso, ne kot na veroizpoved.
Zelo dobro, Ron. -Eichmann je uspešno uveljavil to doktrino.
Mar judje niso rasa? -Kaj misliš ti? Rasa ali veroizpoved?
Oboje? -So vsi kristjani Evropejci? So vsi muslimani Arabci? -Ne.
Zakaj so torej vsi pripadniki judovske vere Judje? -Kje si ukradel to?
Te ne briga. -David! - Oprostite, gospod.
David, se imaš za juda?
Razumeš vprašanje? - Ja, gospod. -Torej odgovori.
Tu živim, torej ja. - Si Izraelec? -Jaz? Seveda.
Zakaj se torej vedeš, kot da se te ta pogovor ne tiče? -Žal mi je.
Kar naj ti bo. To je namreč ključni trenutek v zgodovini naše dežele.
Ti pa takole motiš svoje sošolce.
Si naredil domačo nalogo? - Ja. -Potem pa izvoli.
Povej mi kaj o Adolfu Eichmannu.
Bilo je zelo kontroverzno sojenje. Sprožilo je veliko moralnih vprašanj.
Zaradi zločinov ga bodo ubili.
Če ga ubijemo bo to velika napaka. -Kaj?
Nisem imel časa. Z bratom sva... -Ti je to rekel oče?
Kaj ima s tem moj oče? - Je napaka ubiti nacista?
Bog je rekel: "Oko za oko." - Ja, ampak oko ni življenje.
Vi arabski judje se pritožujete, da vam je slabo v naši državi.
Poglejte vaš odnos do grozodejstev do evropskih judov.
Ni res, gospod. Mojega očeta so poslali v nacistično taborišče v Libiji.
Prej sploh nisem vedel za Eichmanna. Zdaj vem. Berem o njem.
Kje si bral o njem?
To ni časopis, to je tabloid. Propagandne dezinformacije.
Neofašistične smeti. Odkod ti to?
Veš, kaj je najbolj žalostno?
Da si preveč neuk, da bi razumel kaj od tega.
Takoj ven! Ven!
Tamar, nadaljuj. Kaj si napisal?
Mali! Novo pošiljko opek smo dobili. Pridi.
Vidiš tam Kukurikuja? Tipa, ki liže liziko?
Pojdi k njemu. Kukuriku! Poišči delovno obleko zanj.
Pridi. Ravno sredi odmora si prišel.
Hvala, Kukuriku.
"Ko so obtoženca razglasili za krivega po vseh točkah obtožnice,
je tožilstvo za Eichmanna zahtevalo smrtno kazen.
Nemška obramba je dejala:
"Vsaki državi se lahko zgodi to, kar se je zgodilo Nemčiji."
Turška kava. Popij jo. Dala ti bo energijo.
Vzemi. - Ne, hvala. Ne bi.
Najlepša hvala. Vroča je.
Dovolj! Stoj!
Kaj ti je, hudiča? Kreten! Vklopi možgane!
Kaj se je zgodilo? Kaj je naredil? -Najbrž nič,
ampak Ezra je tu dovolj dolgo, da ve,
da je bolje, da vpijejo nanj, kot da ga ubijejo, ko se pritožuje.
Ubijejo? -Šlomi Zebco je pobil več Arabcev kot britanski vojaki.
Zato se pazi. - Jaz? Jud sem. -Ti!
Jaz? -Je orodje v tovornjaku, Kuku? Noter!
Govorite meni? - Si gluh? -Ne.
Potem pa se premakni!
Povej, kaj si. -Prosim? - Odkod si? Temno polt imaš.
Izraelec sem. - Odličen odgovor.
Poslušaj, kmalu bova pri tistem skopuškem Jemenčanu.
Noče dostaviti, čeprav smo mu plačali. Če in ko ti rečem...
Kako ti je že ime? - David. -Če in ko ti rečem:
"David, preglej rezervoar", se boš povzpel
in preluknjal rezervoar propana. - Hočete preluknjan rezervoar?
Seveda ne. Vendar je pretežek
in Jemenčan mi ne posodi svoje dvigalke.
Sama ga ne moreva vkrcati na tovornjak.
Temu prascu že ne bom plačal dostave in nič dobil.
Če jaz ne dobim rezervoarja, ga ne bo nihče.
Tu počakaj. Ti usrane! -Sram naj te bo!
Dostavo sem plačal, ti pa praviš, da nisem. Ezra je plačal 30 lir!
Rekel sem 60, ne 30! Ezra je zabit!
David! -Ja, g. Zebco? - Preglej rezervoar.
Umakni to! Umakni!
Noter. - Samo trenutek.
Imate drugo lestev?
Pa vzemi drug tovornjak! - Plačal sem dostavo. Kaj piše tu?
O, dragi fant. Odlično. - To je bila moja zamisel.
Pameten fant. Le kje te je našel, mali?
Kradeš dele, kradeš denar, zdaj pa bi mi ukradel še najboljšega delavca?
Najboljšega? - Dajmo.
Kar odpelji svojega sužnja in drugorazredno peč.
In ne prihajaj več. Tvoj teroristični denar ni tu nič vreden!
Spredaj boš sedel.
Kako si že prišel k meni? - Moj oče Jaki... Jakov Saada.
Vaše odpadke vozi. - Ah, ja.
Rekel je, da si padel v težave. Kaj si ukradel?
Nič takega. Čokolado in sladkarije.
Vsak si zasluži drugo priložnost. Iz tebe bom naredil moškega.
O, ne! Upam, da te ni prišel aretirat.
Zakaj pa?
Kako si? - Dober dan.
Steklina? - Zakaj pa ne steklina? Premisli.
Na jugu je epidemija. Pobiti morajo vse pse, šakale in kojote.
Ničesar ne prepustijo naključju. In na soncu trohni kup kadavrov.
Si predstavljaš smrad? Sežgati jih moramo.
Zakopljite jih. - Ne moremo. -Zakaj?
Zaradi vode. -Vode? - Ja, zaradi pitne vode.
Živali ne moremo zakopati in tvegati onesnaženja pitne vode.
Sežgati jih moramo. Nimamo izbire.
Neumna zgodba. Ampak, če hočeš, da to rečem...
Ni težave. -Krasno. Odlično, Zebco. Najlepša hvala.
Kdaj ga boste pripeljali? - Koga? -Steklega psa.
Ne moremo ga pripeljati sem. -Ne njega, kadaver. To, kar bomo sežgali.
Da bi Eichmanna pripeljali sem? Ni govora. Peč mora biti prenosna.
Hajim, to je ogromna peč. Več kot dve toni tehta.
Jaz ne ukazujem, samo prenašam ukaze.
Še delamo za Ben-Dova? - Poveljnika Ben-Dova.
To ne gre tako. - On vodi zdaj vse zapore v državi.
Pozdravlja te, veš. - Zakaj ne pride osebno?
Kurirje pošilja. -Saj jih ne. Ve, da sva prijatelja.
Hajim, zgradil ti bom peč. Ampak pod enim pogojem.
Ben-Dovu reci, da hočem psa, živega. Sam ga bom skuril. Tu.
Slišati hočem, kako kriči. Lepše kot Wagner.
Hajim, zakaj si tako resen? Saj so samo stekli psi, ne?
Ja. Ja, stekli.
Kdaj bo nared? - Pravočasno, ne skrbi.
Krasno. Hvala, Šlomi.
Nazdraviva. - Ne morem, delam.
Veš, kaj bo, če takoj ne odidem? Pred zaporom me bodo čakali novinarji
in pisali naslove o Eichmannovem spodnjem perilu.
Ne skrbi. Kaj boš popil? - Skrbi me. Jutri bo vložil pritožbo
in če mu ne uspe, se bo postopek odvil zelo hitro.
Doma pijem "Pernod". -Pernod"? Zdaj boš pil partizansko slivovko.
Janek jo izdeluje. Odlična je.
Prekleto! - Kaj je? -Ta baraba!
Nekdo mi je ukradel pijačo. Odslej bom moral zaklepati. -Tako moram iti.
Čakaj, Hajim. Hočem, da poveš mojim ljudem.
Bolje, da zgodbo o steklini slišijo od uradne osebe.
David. Pridi sem.
Pridi. Hočem, da slišiš to.
David, hočem, da slišiš to.
David.
David! Pridi sem! David!
Ne boj se. Pridi sem.
Oprosti, nisem hotel. Nisem jezen nate.
Nisem jezen. Veš...
Preveč si slišal. Hitro bo. Ne bo krvi.
Samo zadavil te bom.
Kaj si počel v moji pisarni? - Nič, prisežem.
Nič nisem slišal, prisežem. - Nisem te vprašal tega.
Nazaj sem jo hotel vrniti, prisežem. -Poslušaj.
Najbolje pri pametnih fantih je to, da vedo, da so pametni.
Zato vem, da veš, da mora to, kar si slišal, ostati skrivnost.
Šlomi, kje si? - Tu sem!
Kaj je? -Takoj pridi. Janek je! -Janek?
Janek, kaj se je zgodilo? -Dobro sem. - Dajte mu zrak. Umaknite se.
Kje te boli? Ezra, prinesi mu vodo.
Ste videli, kaj se je zgodilo? - Kot hruška je padel.
Kje te boli? -Dobro sem. - Si se udaril v glavo? -Ste videli?
Nisem bil tu. -Pritekel sem... -Ne to. Ste videli, kaj hočejo, da naredimo?
Peč? -Ste videli načrt? To. To je izvirnik.
"Topf"? -"Topf & Söhne". Nemško je.
Podjetje, ki je v Auschwitzu sezidalo krematorij.
Ta model se imenuje "Mali". Šlomo, zakaj delamo nacistični krematorij?
Zakaj? - Vsi nazaj na delo!
Nazaj na delo.
Hajim, vedeti morajo, kaj delajo. Morajo.
Šlomi, ne morem. Ben-Dov me bo ubil.
Ben-Dov naj si jebe mater. To ni prošnja. Jamčim za svoje ljudi.
Nikomur ne bodo povedali.
Ezra, David. - Ja, g. Zebco. -Pridita.
Tudi vaju potrebujemo.
"Dober večer, iz Jerzualema se oglaša Juval Friedman.
Eichmann bo na vrhovnem sodišču jutri zjutraj vložil zadnjo pritožbo.
Težko bo kakršenkoli novi dokaz osvobodil nacista.
Če ga bodo ubili, bo to prva smrtna kazen v Izraelu.
Po odobritvi smrtne kazni po britanskih zakonih..."
Rekel sem, da me ne moti! - To je svobodna dežela.
Nimaš dovoljenja, da me fotografiraš! - To naj mi pove vojska, ne vi!
Kar nadaljuj tako, pa te bom vrgel čez tisti zid. -Kar olajšajte mi delo.
Vem, kaj hočeš. - To je vendar precej jasno. Pazite!
Je vse v redu? - Ja, ja.
Obmejni policist nisem postal zato, da bi bil zaporniški čuvaj.
Barabo bomo obesili in zapustili to taborišče.
Preden ga zaščitimo pred drugimi, ga moramo zaščititi pred njim samim.
Zapornik čaka pritožbo. Dolgo bomo tu.
Bodite previdni!
Kje je poveljnik Ben-Dov? - Tipa je že peljal dol.
Čakali so, ampak... - Prekleto!
Če bodo pritožbo zavrnili in bomo fentali nacista,
bomo na stropu zvrtali luknjo,
nacista bomo gledali v oči in ga obesili.
Potem ga bomo pustili viseti 20 ali 30 minut. In potem...
Kaj bomo potem? - Saj ni tako zapleteno.
Peljimo ga v drugo državo, kjer naj sežgejo njegovo truplo.
Mi ga ne moremo. Judov ne kremiramo.
Saj ni jud. Kdo pravi, da ne moremo sežgati nejuda?
Ne skrbi me sežig nejuda. Rekel si, da nimamo... Kako se že reče?
Krematorija. -Truplo vrzite v jarek v puščavi. On je to naredil milijonom.
Dobra zamisel. Vendar obstaja pravno vprašanje.
Ja. Urad glavnega tožilca je odločil, da nimamo pravice
zavrniti izročitve trupla Eichmannovi družini.
Zato postane pokop način skladiščenja, ne odstranitve.
Premier ne bo dovolil, da bi Eichmannov grob postal nacistično obeležje.
Pomislite. Da bi rjavosrajčniki hodili na romanje k svojemu mučeniku.
Če bodo pritožbo zavrnili in bodo Eichmanna obesili,
je najbolje, da truplo upepelimo,
preden bi ga kdo zahteval.
Morali bi obvestiti Hajima. Hajim? Hajim?
Avivi? Avivi? Avivi?
Ti. Kdo si? -Brivec. - Ne, nisi brivec. Avivi!
Kdo te je spustil noter? -Čuvaj. Tu je bil.
Kam je šel? Šel je po... - Stotnik Amzaleg! -Ja, po vas.
Si zapustil stražo, Avivi? -Vas sem iskal. Slišal sem za nesrečo.
Nikoli ne zapusti straže! Kdo je ta tu? -Brivec.
Samo z Jaišem delamo. - Ne več. -Zakaj ne? -Umrl je.
Jaiš je umrl? - Ja. -Nemogoče.
Izvolite. -Kdo je poklical brivca, ne da bi mi povedal?
Ben-Dov je rekel, da se hoče stranka ostriči. Njegova žena pride iz Nemčije.
Kaj? Ona... Kako to, da nič ne vem o tem?
Brivec ima dovoljenje za vstop. -Poleg njega stoj. Nikamor, dokler ne pridem.
Jasno? Opozarjam te, Avivi!
Hajim, kam si izginil? Kaj pravi Šlomi? Imamo peč?
Zebko jo bo zgradil. A pod enim pogojem.
No, pa smo tam. -Hoče, da mu pripeljemo klienta.
Poznate stotnika Amzalega?
Zebco misli, da je edini, ki je v zrak pognal hotel "King David".
Zebco je terorist. -Skupaj sva se borila pri Etzelu.
Preden sem se pridružil hagani. Genialni vojaški um.
Žival je. -Povej mu, da bomo Eichmanna sežgali tu.
Ta nacist bo zapor zapustil samo kot pepel.
Rabin, se vam zdi v zvezi s tem kaj spornega?
Če v njej ne bo kdo kremiral juda, versko mnenje ni potrebno.
Ampak, zanima me, zakaj preprosto ne naredite grmade?
Ugrabitev Eichmanna iz Argentine je po mednarodnih zakonih nezakonita.
Varnostni uradi želijo, da je vse drugo po pravilih. -Prav.
Zdi se, da imamo peč. - Hajim, lahko odideš. -G. Miha.
Midva sva se že spoznala. - Me veseli, da vas spet vidim.
Eichmannov čuvaj sem. - Iz sodne dvorane se vas spomnim.
Hotel sem reči, da ste pravi junak.
Vse dni sojenja sem bil prisoten. Ko je priča povedala vašo zgodbo...
Medtem ko ste sedeli v sodni dvorani. Vsi bi morali slišati vašo zgodbo.
Miha, kdaj greš na Poljsko? - Kmalu. Ne vem točno, kdaj.
Lahko vprašam, ali ste žrtev holokavsta? -Ne.
V redu je, lahko mi poveste. - Rodil sem se v Kfar Sabi.
Pa vaši starši? -Tretji rod Izraelcev. - Vaš etnični izvor? -Turški.
Z obeh strani? -Ja. -Videti ste Evropejec. -Je to težava?
Da ste videti kot Evropejec? Ne. To je samo varnostni ukrep.
Videti ste Evropejec. Evropski judje ne smejo varovati nacista.
Tu ne smejo biti ljudje, ki so bili žrtev holokavsta.
Nočem, da bi ljudje postali... čustveni.
Samo bližnjevzhodni in severnoafriški čuvaji, jaz sem Maročan.
Ne hodite v celico, dokler vam ne rečem.
Ko vstopite, takoj sedite na stol.
Vstanete samo, če vam rečem. Obrnite se, roke na steno.
Dvakrat so me že preiskali. Če bi vedel, ne bi sprejel dela.
Samo glavnik lahko uporabite. - Sprej potrebujem. -Nobenega spreja.
Vsakič, ko boste hoteli odstriči, mi povejte. -Vsakič? -Ja. Odpri!
Tu počakajte.
Gospod, serje.
Brivec je prišel. Ste pripravljen? -Ja.
Hvala, stotnik.
Lahko? -Izvolite.
Oprostite.
Vstanite.
Pustite me pri miru.
Ste dobro, stotnik?
Pustite me, prosim.
Izraelski policisti delate vse narobe. Vi ste njegovi zaporniki.
Ne smete govoriti z novinarji!
Pustite ga pri miru. Prekleto!
Kako je bilo slišati obsodbo?
Bilo je... Kot ko piješ mrzlo vodo.
Kaj hudiča počne? - Od nesreče naprej se čudno vede.
Hajim, vse sem že preveril.
Briga me, pa tudi če pride Ben-Gurion.
Odslej bomo po vsakem obisku celico dvakrat pregledali.
Josef! -Ja, gospod? -Na kaj pomisliš ob pitju kozarca mrzle vode?
To je... Osvežujoče. Ni tako? Sem uganil?
Ne vem. Ni tako vprašanje.
Pokličem zdravnika? - Ne, v redu je. V redu je.
Prekleto!
Stoj! Kam greš? - Pusti ga. -Prav, pojdi.
Povej, kaj bi se lahko zgodilo pred zaporom ob štirih zjutraj,
da se splača voziti z avtobusom in taboriti tu kot potepuh?
Pogledat sem prišel, kako ste. Tisto je bila huda nesreča.
Lahko bi mi kaj povedali. Kakšno podrobnost. Malenkost.
Ne bodite tako trmasti. Kaj bere? Kaj je jedel za večerjo?
Pomislite, na naslovnici bi bili. Napredovali bi. Povišico bi dobili.
Povišico? Nekaj lir več in čin majorja. Da bi ves dan sedel za mizo.
Karkoli sprejmem. Če se bojite, lahko ostanete anonimni.
Bojim? Česa? -Vi povejte meni. - Kakšen prevarant si. Lopov.
Novinar sem. - Težave povzročaš.
Hvala. Se nočete zapisati v zgodovino? -Vrag vzemi zgodovino.
Vaša cigareta, gospod.
Ste dobro, stotnik?
Vas boli? -Ne. - Vaše oko, mislim.
Moje oko? -Nekdo bi vas moral pregledati.
Gospod. -Ne greste na sodišče na pritožbo, stotnik?
Ne, prost dan imam. - Boste jutri tu?
Ja. -Lahko daste to moji ženi, če je morda ne bom več videl?
Zakaj ne daste tega svojemu odvetniku? - Saj sem. Ampak za vsak primer.
Prosim vas. Prosim vas.
Dobro jutro. Cigarete? - Dajte na moj račun.
Me peljete nazaj?
Zame?
Še vedno ste trmasti. - Ja.
Priznati moram, da sem živčen, ko govorim angleško,
in še bolj, ker sem na Poljskem prvič, odkar sem prišel iz Auschwitza.
In predvsem zato, ker stojim pred tem getom.
Tu sem živel. Za tem oknom. Sam. Star sem bil 16 let.
Srečo sem imel, da sem imel dovoljenje za gibanje.
Ukazali so mi, naj najdem vsa Sveta pisma v getu, jih zberem
in jih prinesem sežgat. Nekega jutra po tednu dni poskusov,
sem neko staro vdovo končno prepričal, da mi je dala Sveto pismo.
Tu je živela, čisto zgoraj.
Vzel sem njeno Sveto pismo in ko sem šel po stopnicah dol
in skakal čez ljudi, ki so spali na vsaki stopnici,
sem zagledal nacističnega čuvaja, ki je imel vedno psa na povodcu.
Tokrat ni bil v običajni pozi. S svojo ženo je govoril.
Ko sem šel mimo, sem začutil vonj njenega parfuma.
Nacist me je nenadoma zgrabil za lase, vrgel na tla,
me vlekel po ulici in vrgel na klop, ki je bila tu.
Točno tu. Izvedeli so, da nisem sežigal Svetih pisem
in zdaj me bodo kaznovali.
Nacisti so uporabljali strašno oster bič
in ko je udrihal po mojem hrbtu, me je moj um presenetil na zelo čuden način.
Štel je. Ena. Številka ena.
Dve, tri, štiri. Kako noro se je zdelo šteti.
Šest, sedem, osem. Želel sem si, da bi pri 25 nehal.
Če me bo udaril več kot 25-krat, bom umrl.
11, 12, 13. Omedlel sem.
"Aufstehen!" To pomeni vstani. Še danes ne vem, odkod moč,
toda vstal sem. Nisem hotel, da me ustreli. Če bi tekel, bi me ustrelil.
Pomislil sem, da me mogoče ne bo ustrelil pred svojo ženo.
Obrnil sem se in stekel.
Tekel sem in se med temi stavbami zrušil.
Vem, da nekateri mislite, da to ni najhujša zgodba holokavsta.
Naj povem, da tudi ni najhujše, kar se mi je zgodilo.
A pripovedujem vam jo z razlogom.
Med sojenjem Eichmannu sem delal z izraelskim državnim tožilcem.
Z Gideonom Hausnerjem. Preiskovalec 6. policijske enote v Jeruzalemu sem.
Skupaj sva zasliševala Eichmanna. V živo.
Eichmann je bil obsojen na smrt. Čakali smo na izid njegove pritožbe
in na to, ali ga bodo usmrtili. Mislim, da je pomembno, da slišite to zgodbo.
V času sojenja sem izgubil razumevanje pravice.
Kako se izvaja? In kaj pomeni za zločin take razsežnosti?
Nisem mogel razumeti. Nekega dne, med pogovorom pred sojenjem,
mi je neki človek povedal, da je živel v tem istem getu.
Rekel sem mu, da jaz tudi. Vprašal je, kako mi je ime. Rekel sem Aaronson.
Rekel je: "Aaronson? Videl sem dečka s tem imenom,
ki je dobil 80 udarcev z bičem." Ne 18.
Ali 30, ali 50, pač pa 80.
Vprašal sem ga, kako ve, da jih je bilo 80, pa je rekel, da je bil tam.
In štel. Jaz sem jih štel, on je štel.
Moje razumevanje pravice v tem kontekstu je postalo nenadoma jasno.
Ukaz.
Rekel je: "Pozneje so nam povedali, da je ta Aaronson mrtev."
Odmahnil sem z glavo in rekel: "Ni mrtev.
Pred vami stoji."
Dober večer. -Dober večer. Sem Ada z judovskega urada.
Seveda. Je vse v redu? Mislil sem, da je ura osem. Mar ni?
Ja, ampak rada bi te pripravila za program nocojšnjega dogodka.
Potrebuješ še trenutek? - Dva, če ni težave.
Ne.
Sem, Miha.
To je bližnjica.
Ves čas razmišljam o zgodbi, ki si jo povedal danes.
Nikoli je ne bom pozabila. Gotovo se je bilo težko vrniti.
Hvala. Zelo čudno je.
Sem.
Dve vodki, prosim.
Je s hotelskim barom kaj narobe? - Izvolite. -Hvala.
Na zdravje.
Morala sem se domisliti izgovora, da bi se lahko na samem pogovorila.
Hotel je poln delegatov. - Me nameravajo zastrupiti?
Šula in Američani ti bodo predlagali nekaj nemoralnega.
Nemoralnega? -Že v avtobusu sem ti hotela povedati,
ampak nisem vedela, kako bo to videti.
Današnji sprehod po getu je bil preskus.
Z njihovega vidika uspešen preskus.
Narediti hočejo letni program in geto spremeniti v turistično atrakcijo.
Oprosti, včasih nisem jasna. - Ne, samo nemoralen predlog čakam.
Redno bi te radi pripeljali sem, da bi povedal svojo zgodbo.
Tvoje pričanje. Hočejo, da bi vedno znova doživljal muke.
Da bi opisal najbolj boleče, najbolj tragične trenutke svojega življenja.
Vedno znova. Pred tujci. Kot kakšna cirkuška atrakcija.
Oni se spomnijo teh zločinov. Pravzaprav si me ugrabila. -Kaj? Ne.
Mogoče nisi nameravala, ampak to je rezultat tvojega pogumnega dejanja.
In kljub mojim dvomom si nadaljevala. - Morala sem te opozoriti.
Nisem premislila o načinu, kako izvesti to.
Rada bi, da zavrneš ponudbo. Vedi, da je preteklost samo tvoja
osebna zadeva. Vsi želimo pomagati naši deželi, ampak to je res preveč.
Ni treba prodajati svoje bolečine. - To je res osupljivo.
Uslužbenka judovskega urada si, pa hočeš sabotirati njihove načrte.
To je več kot to. "Da se ne pozabi" naj se ne spremeni v "spomnimo se".
Izkoriščajo te. Če privolimo, se bomo vključili v bolečino
in postali največji geto kar jih je bilo,
le da bomo zidove tokrat zgradili sami.
Bolje, da grem. Ni vljudno, da nas gostitelji čakajo. -Čakaj.
Tvoje besede so žaljive. - Nisem se dobro izrazila, oprosti.
Najiskrenejše verjamem, da bi morali biti judje gospodarji svoje usode.
Zakaj sprejeti našo tesnobo? Čemu podoživljati grozo iz preteklosti?
Podoživljati preteklost, da bi upravičili sedanjost?
Da bi potrdili to, kar se je zgodilo? Zgodilo se je.
Ni treba pomanjševati svojih travm, ni pa nam treba žalovati,
da bi bili ponosni in svobodni v svoji deželi.
Poglej bar. Kaj vidiš?
Pijane moške.
Ko sem končno prišel v Izrael, po getu, po Auschwitzu,
po begunskem taborišču na Cipru, sem spoznal imigracijskega uslužbenca.
Ta dežela je obstajala komaj nekaj dni.
Takrat sem prvič nekomu povedal, kaj vse sem prestal, da pridem do Izraela.
Vsa ta bolečina in groza, nakopičeni v meni, sta končno izbruhnili.
Povedal sem mu isto zgodbo, ki sem jo povedal danes v getu.
Imigracijski uslužbenec me je pogledal in veš, kaj je videl?
Videl je izčrpanega in obupanega človeka.
Kost in koža. Grozen zadah. Nemočen glas.
Sklenil je, da je vse, kar sem mu povedal, izmišljeno.
Kajti človek težko dojame tako zgodbo.
To me je zelo prizadelo in rekel sem, da ne bom več govoril o tem.
O uplinjanju mojih staršev. O umoru moje desetletne sestre.
Kajti nejevera ljudi me je samo še bolj bolela.
A ko so ujeli Eichmanna in ga pripeljali na sojenje v Izrael,
ko so mi dali nalogo, da ga zaslišim,
sem vse sojenje ponosno stal v izraelski policijski uniformi
in gledal, kako priče dajejo izjave in prisegajo na Sveto pismo,
in kako njihovih zgodb ne razglašajo več za izmišljene,
temveč so uradna pričevanja. Takrat sem začutil občutek sramu.
Vse dežela je slišala vsako besedo na radiu, v avtobusih, v šolah
medtem ko so beležili dogodke.
In vse to so slišali tudi tisti, ki niso vedeli ali niso hoteli vedeti.
Končno so verjeli.
Gledam tistega človeka za pultom in pomislim, da so se vsa ta grozodejstva
dogajala na njegovem dvorišču. Pred njegovimi očmi.
Vem, da bi hotel, da bi vse to ostalo izmišljotina.
Samo nočna mora. Da bi lahko zanikal in pozabil.
Tudi jaz sem poskušal. Z njegovega vidika... Kaj pa lahko pričakuješ?
Samo človek je. A dokler sem živ, se to ne more zgoditi v mojem svetu.
Nacisti so mislili, da so me ponižali, ko so mi na roko vtetovirali številko.
A pravzaprav so mi dali namen.
Prav imaš, ko rečeš, da nisem samo človek, ki je preživel holokavst.
Nisem ga namreč preživel sam. Ne. Jaz na to ne gledam tako.
Fosil sem. Ostanek.
To je v vsaki gubi moje kože. V vsakem organu mojega telesa.
Ne pozabi, da ob sedmih odpelje avtobus.
Šuli sem rekel, da ne grem, ker nisem eden od govorcev. -Res?
Saj sem že bil v Auschwitzu. - Seveda.
Torej je zadnjič, da se vidiva.
Jutri bom Američane pospremila na letališče, potem grem na svoje letalo.
Mislil sem, da živiš tu na Poljskem. -Že prej sem prosila za premestitev.
Urad me je premestil v švicarsko pisarno. Bolj naj bi mi ustrezala.
Upam, da bo tako. -Če je tako, ti želim vse najboljše.
Hvala. -Če prideš kdaj v Izrael...
Če te pot kdaj zanese v Švico...
"Predsednik je zavrnil Eichmannovo prošnjo za pomilostitev.
V osebnem pismu je obsojeni nacist napisal:
"Če je moj meč ženskam odvzel otroke,
bo tudi vaša mati ostala brez otrok."
Deluje. -Deluje!
Spojite dimnik. Preskusimo jo.
Manj pritiska.
Odlično, mali.
Močno pritisni.
Je vse v redu? - Odlično je.
Aroganten otrok. - Saj sem vam rekel.
Le po kom je? -Dajmo, dajmo. Ne znate delati? Potisni!
Levo, levo, dajmo.
Vzemi. -Zapri!
Odnesi tja.
Čas je.
Zaprta je.
Moral bi biti pepel, ne? Kaj misliš?
Mislim, da kar lepo diši.
Ne skrbi, vse bo v redu.
Kaj je? -Če Ben Gurion ne želi, da bo Eichmann srednje pečen,
bomo potrebovali več gorilnikov. -Ezra, ti idiot.
Vse sem naredil po načrtu. - To je bilo samo za strukturo.
Saj si vedel!
Še en gorilnik potrebujemo. - Nemogoče ga je narediti čez noč.
Od znotraj je zaklenjeno. Ne morem noter.
Prav. Pridi, David. Vidiš tisto odprtino?
Se lahko povzpneš tja? -Pojdimo k Hatuki in ga vprašajmo. Razumel bo.
Ni zločin ukrasti od lopova. Kuku, postavi se tja. Dvignil te bo.
In če me dobijo? - Ne bodo. Če te dobijo...
Stegni roko, skleni prste. Palec okrog.
Čvrsto. Zdaj pa me udari.
Daj. Odlično.
Je to vse? -To je vse.
Če bo treba, to nekajkrat ponovi. Dokler ga ne uspavaš. Daj, Kuku.
David. Saj veš, kaj dobiš, ne? -Ja.
Pojdi. Nimamo veliko časa.
Jaz te bom ujel, ne skrbi.
Nekaj težkega imam. Vrzite mi vrv.
Kaj je to? -Vzel sem vse, kar je bilo pritrjeno.
Mislim, da kisik poveča temperaturo. -Tako je.
Si vedel to, Ezra? Pohvali otroka.
Seveda sem vedel, Mislil sem le... -Gremo. Kralj David.
Kmalu bomo gotovi. - Dajmo, nimamo časa.
Kdo bo upravljal s tem? - Po orodje grem. -Janek.
Kaj je? -Skoči v tovornjak. -Ne, ne. Naj gre Ezra, on je tehnik.
Jaz samo režem kovino, Šlomo. Sploh je ne znam prižgati.
Moraš iti ti. - In če bo šlo kaj narobe?
Ezra? - Ne vem.
David? -Popolna je. - Slišal si otroka.
Maščevanje.
Rdeča cev, plin. Modra cev, kisik. Samo barve glej.
Najprej plin v okvir, potem v posodo. Prižgi ogenj in plamen mora biti moder.
Dokler ne prižgeš ognja, ne spusti kisika.
Nevarno je, lahko eksplodira.
Jan, poglej me. - Dojel sem.
Živjo. -Preložimo to zver s tovornjaka.
Je vse v redu, gospod? -Stotnik, lahko telefoniram? Nujno je.
Pridi.
David! -Dajmo.
Davida potrebujem notri. - Kaj naj rečem njegovi mami?
Reci ji, da je nepogrešljiv. -Da sina potrebujejo ponoči v tovarni?
Da je nepogrešljiv za državo. Zadnjikrat.
Ne bo se ponovilo. Hvala, Jaki.
"Rdeča cev je plin, modra je kisik. Glej barve.
Ventil za plin na okvir, potem na rezervoar."
Ko vidiš modri plamen, odpri ventil za kisik,
najprej za okvir, potem za rezervoar. "Si razumel, Janek?
Ne odpiraj ventila za kisik, dokler se ne prižge plamen od plina, jasno?"
Jasno.
Kaj počneš? -Cigareto prižigam. - Otrok si. Dol z mojega stola.
20 minut je minilo, gospod. Pripravite se na dostavo trupla.
Spustite ga.
Ni bilo namenoma. Oprostite.
Na drugo stran.
Mislite, da potrebuje še čas?
Kaj smo dali noter?
V Birkenauu so nas nekoč zbudili zelo zgodaj zjutraj.
Zmrzoval sem. Ves čas me je zeblo, a nikoli kot tistega dne.
Ko smo stopili ven, so nam poljski čuvaji dali lopate
in rekli, da so steze pri nacističnih barakah zmrznile
in da jih moramo posuti s peskom, da častnikom ne bi drselo.
Ko je posvetilo sonce, smo videli, da na led mečemo pepel, ne pesek.
Za krematorijem so se nahajale gore pepela.
Od človeka ostane tako malo pepela.
Janek, je uspelo? Janek, ti je uspelo?
Ti je uspelo? Janek! Janek! Ti je uspelo?
Janek!
Ja. - David. Pridi.
Šlomi, ste slišali? To!
Ne morem verjeti! Uspelo nam je!
Zdaj lahko dodate nov spominek. - Izvoli. -Kaj je to?
Saj danes ni plače. - Pojdi domov.
Saj sem se že naspal. Janeku bom pomagal. -Ne moreš.
Zakaj ne? - Ni več kaj delati. -Ne?
Posel za Hiltona bo trajal tri tedne. -Ti ne boš delal na tem.
Zakaj ne? - Odpoved si dobil.
Kako to mislite? - Veš, kaj je odpoved?
To pomeni, da ne delaš več tu.
Zakaj? -Ker sem jaz tako rekel. - Ampak, zakaj? -Nočem, da delaš tu.
Zakaj? -Ker tako hočem. -Zakaj? - Znaš samo ponavljati "zakaj"?
Ker si otrok, to pa ni kraj za otroke. -Kaj sem naredil?
Mar nisem dober delavec? Nisem del ekipe? -Ne.
Brez mene ne bi bilo gorilnika. Janek ga ne bi znal usposobiti.
Misliš da si zaslužen za vse? Motiš se. Samo del kolektiva si.
Vaš najboljši delavec sem in vi to veste. Sami ste rekli. -Domišljavec.
Hočem, da odideš. Takoj.
Ni pošteno.
Uslugo ti delam. Razumeš, David?
Pojdi domov, pojdi v šolo. Nauči se kaj normalnega, izberi si poklic.
Saj ga imam. Rad imam to tovarno in za vedno želim ostati tu.
To se ne bo zgodilo. - Zato, ker sem arabski jud?
Zato, ker si lopov.
Si mislil, da bom pozabil, da si mi ukradel uro?
Rekli ste, da si vsak zasluži drugo priložnost. -Ja.
Imel si jo. Zdaj je konec.
Vi ste prvi ukradli uro britanskemu vojaku. -Nisem je ukradel, vzel sem jo.
Kakšna je razlika? -Mrtev je bil. -Ker ste ga ubili. Lopov in morilec ste.
Ubijali ste Britance, Arabce, jude in ponosni ste na to.
Tu so razstavljeni vaši zločini. - To sem naredil za svojo deželo.
Ti pa si to naredil samo zase. Zdaj pa pojdi.
Me hočeš udariti?
Kaj ste naredili?
Pravim ti, da je Italijanka. - Francozinja je, moj oče je bil tam.
Italijanka je, ne vidiš? - Tvoji mami je podobna.
Lahko gledam s tabo? - 10 centov za gledanje.
10 lir ti dam za cel časopis.
Tomerjeva mama nas pozdravlja. - Daj sem! -Izgini!
Dobil ga boš, ko ga preberem.
Zakaj bi si izmislil? - Ne pravim, da ste si izmislili.
Ampak ne verjamete moji zgodbi. Ne verjamete, da sem zgradil peč.
Ni važno, ali vam verjamem.
Wikipedia ne bo dodala vašega imena k članku o Eichmannovi usmrtitvi
kot graditelja peči, ker ne morete dokazati, da ste sodelovali.
Poskusila sem govoriti z delavci, ki so še živi. Zvika in Ezra. -Kuku.
Nihče ga ni klical Zvika, temveč Kuku, skrajšano za Kukuriku.
Rad je imel lizike v obliki petelina. Razumete?
Nisem mogla govoriti s Kukujem. - Dementen je, v domu ostarelih je.
Dobro. Govorila sem z Ezro in pravi, da ni bilo nobenega 13-letnika,
ki bi gradil peč. Tam je delal 25 let in pravi, da ni bilo nobenega otroka.
Zakaj njemu verjamete, meni pa ne? -Ker je delal v tovarni.
Ker je na fotografijah in ker je identificiral Zebcovo truplo,
ko je umrl v avtomobilski nesreči.
V policijskem poročilu iz leta 1978 piše. To je konkreten dokaz.
O tem ni dvoma. Lahko preverite prstne odtise.
Ne, Šlomi mi je plačal v gotovini. V mejlu sem vam poslal fotografijo.
Tu je. Iz tiste noči, ko me je odpustil.
Tisto noč so ubili Eichmanna. Poglejte datum.
0. 6. 1962. Ne razumem. - 0. junij.
0. junij, 1962. Ni datuma, da ne bi prirejali komemoracij.
So vas v članku omenili? - Ne, to je bila velika skrivnost.
In časopis sem kupil z zadnjimi 10 lirami, ki mi jih je dal Šlomi.
Šira, prosim vas, ne umaknite mojega imena.
David, res mi je žal. Ampak dokler mi ne daste kakšnega dokaza,
bom vaše ime brisala, pa če ga boste dodali prav vsak dan.
Leta 1967 sem se boril. In potem spet v jomkipurski vojni.
Tako kot moj mlajši brat Israel. Israela so ubili.
Ni imel priložnosti, da bi v življenju naredil kaj velikega. Jaz pa.
Nič spektakularnega. A le redki lahko rečejo, da so pisali zgodovino.
Jaz sem pisal zgodovino. Samo delček, vem.
Ampak moje sodelovanje je pomenilo razliko.
Gradnja peči je najbolj pomembna stvar, kar sem jih naredil v življenju.
Najbrž najpomembnejša, kar jih bom še kdaj naredil.
Dotaknil sem se zgodovine. Kaj je slabega v tem, da želim priznanje?
David, včasih moramo potrpežljivo čakati, da se razkrije resnica.
Mogoče je vaša ena izmed njih.